Du må ikke sove her. Hvorfor finder du ikke en kro?
- Hvorfor tror du? - Du kan da spørge.
- Jeg har spurgt alle vegne. - Du har da ikke spurgt dér.
Bank på den dør der.
Hvem kan det være?
Kan De undvære noget mad? Jeg er straffefange.
Navnet er Jean Valjean, og jeg har afsonet 19 års strafarbejde.
Jeg er prøveløsladt og skal melde mig i Dijon på mandag.
Ellers sender de mig tilbage. I passet her står, at jeg er farlig.
- Du er velkommen som vor gæst. - Jeg er straffet. De så mit pas.
Jeg ved, hvem du er.
Lader De mig komme indenfor?
Hvilken forbrydelse har du begået?
Jeg har måske slået nogen ihjel.
- Det kan jo være, jeg myrder dig. - Og det kan være, jeg myrder dig.
- Er det en spøg? - Vi må nok stole på hinanden.
Jeg har ikke myrdet nogen. Jeg er tyv.
Jeg stjal mad. Men den er betalt. 19 år i lænker.
De lukkede mig ud med et gult pas. Hvad skal jeg med det?
Jeg må til Dijon. Og hvad så? Sulte ihjel?
- 19 år. Nu kommer den sande straf. - Mennesket kan være uretfærdigt.
Mennesket? Ikke Gud?
Nå, men hvem I end er: Tak.
Et måltid mad. En seng at sove i. En rigtig seng.
I morgen er jeg et nyt menneske.
Er der nogen?
Vi bruger bare træsleve. Jeg vil ikke høre mere om det.
Undskyld, jeg forstyrrer, men jeg har holdt øje med fyren her.
- Gud være lovet. - Jeg er vred på dig, Valjean.
- Hvad er der sket med Deres øje? - Han var jo vor gæst i aftes.
Da vi undersøgte hans vadsæk, fandt vi alt det her sølvtøj.
Han påstod, De havde givet ham det.
Ja, naturligvis gav jeg ham sølvtøjet.
Men hvorfor tog du ikke lysestagerne?
Hent dem, madame Gilot. De er mindst 2000 francs værd.
Monsieur Valjean må af sted. Megen tid er gået til spilde.
- Glemte du at tage dem med? - Siger De, at han talte sandt?
Naturligvis. Tak, fordi De kom med ham.
Slip ham fri.
- Lader De mig gå? - Hørte du ikke biskoppen?
Madam Gilot, byd d'herrer på vin. De må være tørstige.
Mange tak.
Og glem aldrig, at du lovede at blive et nyt menneske.
Det lover jeg Dem. Hvorfor gør De det her?
Jean Valjean, min bror, du tilhører ikke længere ondskaben.
Med dette sølv har jeg købt din sjæl.
Jeg løskøbte dig fra frygt og had. Nu giver jeg dig tilbage til Gud.
NI ÅR EFTER
Goddag, kaptajn. Jeg er Javert, den ny politiinspektør. Mit dossier.
Åh ja, jeg har ventet Dem. Jeg er kaptajn Beauvais.
- Hvordan gik rejsen? - De har ikke set mit dossier.
Det er sikkert i orden. Har De spist?
Jeg vil godt have, De følger reglerne.
Tja...
Alt synes at være i orden. De er nu leder af politiet i Vigau.
Paris er så lurvet. Kriminaliteten er hårrejsende, gaderne er beskidte.
- Her er forholdene langt bedre. - Ja.
Skal jeg vise Dem teglværket? Det er vores største virksomhed.
Denne vej.
- Hvem ejer værket? - Borgmesteren. Han arbejdede der.
Da det gik bankerot for 5 år siden, købte han det for under 500 francs.
Ved nærmere eftertanke vil jeg hilse på borgmesteren snarest.
Borgmesteren synes at stå bag alt. Han må have enestående evner.
Han er bemærkelsesværdig, men også en smule excentrisk.
- Hvorledes? - Han er sky og lever som eneboer.
Han ville slet ikke være borgmester, men byens fædre forlangte det.
- Ikke ærgerrig, dog fremgangsrig. - Gådefuld. Men jeg kan nu lide ham.
Jeg kan lide ham og har ondt af ham.
Fordi han er ensom. Så er vi der.
- Bor han her? - Mærkeligt, ikke?
Goddag, monsieur le maire, den ny inspektør melder sig.
- Det behøver han ikke. - Hvis ikke De lader ham...
Jeg tror, han begynder at græde.
Monsieur le maire, jeg er inspektør Javert.
Det er mig en ære at melde mig som Deres politipræfekt.
- Undskyld, hvad var navnet? - Javert. De venter mig vel?
- Har De papirer? - Undskyld, dem skulle De have haft.
Godt. Tak.
Kaptajn, sørg for, at inspektøren finder sig til rette. Farvel.
- Arbejder mænd og kvinder adskilt? - Ja. Det er borgmesterens ønske.
- Jeg sagde, han var excentrisk. - Nej, kaptajn.
Han tager sig af retskafne kvinder og vil værne om deres dyd.
Meget anstændigt. Meget klogt.
Undskyld mig.
- Nu har du ødelagt en igen! - Så er det godt.
- Fantine, du bliver flyttet. - Man glemmer ikke...
- Men jeg glemmer det alligevel. - Kom nu.
Se at komme i sving.
- Hvis blot De havde en eskorte. - Jeg kan godt passe på mig selv.
- Jeg må af sted med det samme. - De er vel ikke i vanskeligheder?
Hvorfor hæver De hele Deres formue?
Vi står jo til tjeneste...
Det er forretning og ingen krise.
- Jeg er tilbage i morgen. - Der er skidt nyt om en af pigerne.
Jeg har grund til at tro, at hun har et barn uden at være gift.
- Er hun en hore? - Jeg hyrer ikke løsagtige kvinder.
Nej. Undskyld. Jeg ønsker bare ikke, at vore damer udsættes for fordærv.
- Jeg foreslår afskedigelse. - Jeg stoler på Deres dømmekraft.
Fantine, følg venligst med.
Nu er hun færdig, den mær.
De må ikke smide mig ud. Min lille pige er syg.
De har jo læst om det i brevet. Hun har soldaterfeber.
- De skal have 40 fr. til medicin. - Hvem er disse Thenardiers?
- Slægtninge? - Nej.
- Har du overladt fremmede dit barn? - De fyrer mig på grund af mit barn.
Nej, fordi du har fået det uden for ægteskab og foregiver at være ærlig.
Jeg må arbejde for at skaffe mad. Og jeg er nødt til at lyve.
- Det lyder, som om skylden er min. - Undskyld. Jeg ville ikke yppe kiv.
Min Cosette er en sød lille pige. Straf ikke hende for min synd.
- Jeg forelskede mig. - Den sædvanlige undskyldning.
Ja, jeg er et slet menneske. Men Thenardiers er gode folk.
Cosette har det bedre hos dem, men jeg må betale for medicinen.
- Jeg beder Dem. Bare en måned... - Borgmesteren tænker på sine folk.
Han ønsker ikke kvinder af tvivlsom karakter til at påvirke pigerne.
- Hvad sker der? - Fem sous for stolen.
Stikker du af? Du skylder en måneds leje.
- Ikke før i næste uge. - Betal mig nu.
- 30 francs. Og du har 50. - Du får 15 og resten i næste uge.
- Hvordan? Du er jo blevet fyret. - Hvem har fortalt det?
- Det er en lille by. - Jeg har arbejde. Som vaskekone.
Alle ved, du har en uægte unge. Ingen vil give dig arbejde.
Tag halvdelen. Jeg skaffer resten.
Se ikke så bekymret ud. Det er da ikke så slemt.
Du har jo stadig en seng.
Ja... Det er en udmærket kvalitet. Ti francs.
Ærværdige moder...
Biskoppen af Digne fortalte ofte om Deres kloster og arbejdet dér.
Til hans minde vil jeg godt give... Eller skal det være "gerne"?
"Gerne" er at foretrække. Og "bidrage" har en mildere klang.
- Vil jeg gerne bidrage... - Monsieur!
Der er sket en ulykke. En af arbejderne. Lafitte...
- Få mig ud! - Lad mig komme forbi.
Hjælp os. Vi skal bruge en løftestang.
Vi hjælpes ad.
Mine ribben er ved at brække.
Gør klar.
- Der er flere end nogensinde. - De forskrækkede mig, inspektør.
- Ja, jeg har talt fire nye piger. - Kriminaliteten vokser med byen.
- Skal jeg foretage anholdelser? - Nej. Har De styr på de faste?
Ja.
- Og jeg har noteret mig de nye. - Udmærket.
- Er klokken ti? - Det er tidligt. Jeg var rastløs.
Har De hørt om Lafitte og vognen? Det var utroligt.
- Har han altid været så stærk? - Jeg vidste ikke, han var så stærk.
- Viste han det ikke som ung? - Dengang kendte jeg ham ikke.
- Det er sandt. Han er tilflytter. - Han kom hertil fra Paris.
- Jeg mener, han sagde... - Så De ikke hans papirer?
- Det husker jeg ikke. - Det gjorde De måske ikke.
Hvorfor skulle De?
Hvad med hende?
- Hvem er du? - Gå med dig.
Ja, ja.
Hun er ny.
Hvem er det? Monsieur le maire?
Jeg køber dig en hest og en vogn. Du magter ikke dit gamle arbejde.
Jeg skrev til klostret St. Marie i Paris. De skal have ny portner.
Monsieur le maire...
- Jeg er ked af det. - Hvorfor?
Monsieur... jeg plejede at... Jeg var vred på Dem.
Da De kom hertil, var De arbejder som jeg, og så blev De rig.
- Men jeg var i vanskeligheder... - Det har vi alle været.
Og alle har brug for hjælp nu og da. Hvil dig nu. Du hører fra mig.
"Tak for...
...den nye...
... p-o-r-t... portner."
- Inspektør Javert ønsker at tale med Dem. - Bed ham vente.
Jeg har spændende nyt. Paris er interesseret i min plan.
- Hvilken plan? - Det står i brevet.
- Kan De ikke fortælle mig det? - Jeg havde glemt det. Undskyld.
- Undskyld for hvad? - Jeg havde glemt, De ikke kan læse.
- Har De forsømt Deres uddannelse? - Hvad er Paris interesseret i?
Vigau er vokset utrolig hurtigt, så jeg har foreslået en folketælling.
Interessant. Men er det en sag for politiet?
Moderne lovhåndhævelse kræver moderne metoder. Informationer.
Hvem er eksempelvis flyttet hertil i de sidste ti år? Og hvorfra?
Kommer de kriminelle udefra?
Uden informationer kan vi ikke styre de farlige elementer.
Måske begår De en fejl.
Undertiden flytter folk til en ny by for at begynde på en frisk.
- De kan gøre større skade end gavn. - Den ærlige frygter ikke sandheden.
For eksempel ved Paris, at min far var tyv, og min mor prostitueret.
Hvis de flyttede hertil, skulle alle vide, hvem og hvad de er.
- Selv hvis de har forbedret sig? - Forbedring er en tvivlsom drøm.
Enten bryder menneskene lovene, eller også overholder de dem.
En ulv kan være i fåreklæder, men den er stadig en ulv.
De har været uheldig, inspektør.
- Uheldig? - De har fået et kedeligt distrikt.
De ville være gladere i Paris, hvor alle og enhver er uhæderlig.
Sikkert. Vi får se. Jeg vil opsøge præfekten for at fremme min idé.
- Jeg er væk i fire dage. - Vi vil savne Dem. Held og lykke.
Tak... Og farvel.
Lige et øjeblik, inspektør.
Kom med.
- Her er en afskedsgave. - En gave?
Ja, mine papirer.
Min dåbsattest. Pas. Arbejdsbevis fra havnen i Marseille.
Deres folketælling skal komme godt fra start.
God rejse, inspektør.
- Hav jeres papirer klar. - Inspektør Javert. Lad mig passere.
Deres forslag har gjort indtryk på præfekten.
Jeg forventer, at han i denne måned godkender et budget for tællingen.
De er kendt i Paris nu, Javert. Deres fremtid tegner strålende.
Så glem det med at efterforske borgmesterens forhold.
Min herre, jeg var vagt i stenbruddet i Toulon.
Jeg så Valjean udvise samme styrke, som borgmesteren har gjort.
Det hårde arbejde gør dem ufattelig stærke.
Da først jeg havde indset sammenhængen...
... er jeg blevet mere sikker i min sag for hver dag.
Faktisk kan jeg nu så tydeligt genkende ham...
- Jeg tvivler ikke på... - Min herre!
- Jeg er rede til at sigte ham. - Sigte? Uden beviser?
Hvis jeg gennemtvinger en sag, bliver beviserne fundet.
- Jamen hans papirer er jo i orden. - Jeg har undersøgt dåbsattesten.
Det er en kopi., For 11 år siden var der ildebrand.
De oprindelige papirer gik til.
Deres genkendelse er ikke nok til at trække borgmesteren i retten.
Send en rapport, så anbefaler jeg, at vi efterforsker sagen.
Jean Valjean er tyv. Det er en hån at lade en lastefuld mand...
Send en rapport, sagde jeg. Så undersøger jeg det diskret.
Men sigt ham ikke uden bevis. Vær tålmodig.
Han går ingen vegne.
"10 francs om måneden rækker ikke. Cosette vokser hurtigt."
"Hun havde en god seksårsfødselsdag og var glad for den nye dukke."
"Hun trænger til ny frakke og sko. Og hun spiser mere end vore døtre."
"Du må sende 20 francs om måneden eller komme og hente hende."
"Venligst, Thenardier."
- Hvad er dit svar? - Jeg kan ikke flytte.
- Og jeg kan ikke betale forud. - Du har ikke betalt i fire måneder.
Jeg får også regninger. Og det er noget skidt at leje ud til en hore.
- Hvad med den halskæde? - Nej, ikke den...
- Den er til min datter. - Skaf de 10 francs eller forsvind.
Nej.
Denne gang vil jeg have kontanter.
Godaften, monsieur.
- Hvor er du dog hæslig. Hvor meget? - En franc.
- Det må være din spøg. - 50 sous.
For at kopulere med et lig?
- Hun har intet blod i årerne. - Mademoiselle...
Hvad med en sou? Jeg har en sou, og den får du.
Men lad os først give dine patter lidt kulør.
Og så lidt at drikke.
Ned med dig, din mær.
Hun overfalder ham!
- Det er jo optøjer. Må jeg? - Det tager jeg mig af.
- Så er det nok. - De begyndte.
Gå hjem og lad det gå rask!
De bad mig sige til, hvis han gik for vidt. Nu har jeg tiet længe nok.
I fængsel med hende. Du får et halvt år.
- Et halvt år? Hvad med Cosette? - Hvem er Cosette?
- Min datter. Hun bliver smidt ud. - Er hun her i Vigau?
- Nej... - Så angår hun ikke mig.
Hr. inspektør, hør, hvad jeg har at sige.
Jeg ved, at jeg slog den herre. Det var forkert.
Men har de ret til at komme sne på min eneste kjole?
Om forladelse. Jeg ville ikke sige Dem imod. Det sker ikke igen.
Inspektør, jeg beder Dem, vær nådig.
Godt, nu har jeg lyttet. Du får stadigvæk et halvt år.
- Et øjeblik, inspektør. - Monsieur le maire?
Det er Dem, der har gjort det. De fyrede mig.
- Din tøjte! Kom her. - Slip hende.
- Hvad? - Lad mig forklare, inspektør.
Jeg var i nærheden, og folk sagde, at fejlen udelukkende var mændenes.
Det er dem, der burde være anholdt. Jeg beder Dem derfor løslade hende.
Han sagde, jeg kunne gå. Er han måske ikke borgmester?
Så jeg går.
- Hvem har sagt, hun kan gå? - Jeg.
Jeg er øverste juridiske myndighed, og jeg siger, hun er uskyldig.
Hun spyttede på Dem. Hun svinede Dem til for øjnene af mine folk.
- Det er min sag. - Nej.
De personificerer orden og moral, ja, faktisk hele samfundet.
De kan ikke tilgive hende. De har ikke lov at forpurre retfærdigheden.
Vist så. Jeg kan beordre hende løsladt. Sergent, hun må gå.
Det kan jeg ikke tillade. Hun overfaldt en mand.
- Hun er fri. - Ikke så længe, jeg bestemmer her.
Så fratager jeg Dem kommandoen til i morgen tidlig.
Træd af, inspektør. Gå. Nu!
Du må gå.
Vand. Vand!
Jeg tvivler på, hun kan overleve. Hun taler hele tiden om Cosette.
Hun har brug for al sin livsvilje. Hvis datteren var her, så måske...
- Javel. Tak skal De have, doktor. - Jeg kan skaffe pleje i morgen.
Jeg tager mig af hende i nat.
Hold hendes krop varm og hovedet køligt.
Hvorfor tog De Dem af sladderen? De behøvede ikke at fyre mig.
Dit tøj er fugtigt. Du må have noget tørt på.
Det koster ikke noget. Det har De fortjent.
Hvorfor er De så venlig?
Jeg var optaget af noget andet.
Hvis du var kommet til mig, var dette ikke...
Du trænger til hvile.
- Vil De ikke have et kys? - Jeg vil have, du hviler dig.
- Og jeg skal nok hente din datter. - Tager De op til Thenardiers?
Nej. Jeg sender penge, så Cosette kan komme hertil.
- Hun kan ikke bo hos mig. - Jo, hun kan. Det kommer hun til.
Hun skal gå i skole, og du skal ikke have flere bekymringer.
- Jeg finder dig noget arbejde. - Jamen De forstår ikke...
Jeg er luder, og Cosette har ingen far.
Hun har Herren. Han er hendes far.
Og du er hans skabning.
I hans øjne har du aldrig været andet end en uskyldig...
... og smuk kvinde.
Monsieur...
- Du ser raskere ud for hver dag. - De lyver.
- Vil De ikke? - Tak.
- Se her, Fantine. - Er det Thenardiers håndskrift?
- Er der noget galt? - Læs det.
Jeg kan ikke. Vil De læse det højt?
- Jeg er selv ved at lære det. - Sikke et par, vi to er.
Ifølge min skriver kan de ikke komme med Cosette, fordi du skylder penge.
- Nej. Jeg har betalt ham. - Jeg har også sendt. Han lyver.
- Jeg må hente hende. - Nej. Bliv, hvor du er.
Det er unødvendigt. Han tror, du har penge, så han er blevet grisk.
Jeg har sendt, hvad han beder om. Cosette burde være her om få dage.
- Det bliver så dejligt at se hende. - Nu må du spise, kære.
Hvad med Dem? Skal De ikke spise?
"Den lille Cosette vil så gerne være hos sin mor, men hun har hoste."
"Som den, min mor har, sagde den lille engel."
"Hun er ikke rask nok til at rejse. Vi kommer, når hun er stærkere."
"Imidlertid er medicinen dyr."
- "Fantine skylder os 50 francs..." - Tak, det er nok.
- Ønsker De at svare? - Nej. Skriv en note fra Fantine.
"Monsieur Thenardier...
... overlad Cosette i denne herres varetægt."
Jeg tager af sted med det samme.
Jeg må tale med Dem straks. Alene.
Tak, Pierre.
Jeg har travlt, inspektør.
Offentlighedens tillid er blevet misbrugt på det groveste.
En stymper har udvist fuldstændig mangel på respekt for loven.
- Hvem er den skyldige? - Jeg selv.
Jeg har bagtalt Dem og beder Dem kræve min øjeblikkelige afgang.
- Hvad taler De om? - En opsigelse fortjener jeg ikke.
Jeg må straffes. De var uretfærdig over for mig i sagen om... kvinden.
- Denne gang må De afskedige mig. - Hvorfor?
Jeg meldte Dem til præfekten i Paris og svor, at De var straffefange.
- Hvad sagde De, jeg var? - Fange. Men jeg havde intet bevis.
Kun et minde om denne mand, Jean Valjean, som jeg vogtede i fængslet.
Jeg meldte Dem uden antydning af bevis. Det var tåbeligt.
Man sagde, at De umuligt kunne være Jean Valjean, og det var korrekt.
Jeg er netop kommet fra Arras, hvor jeg så den rigtige Jean Valjean.
En mand, der kaldte sig Carnot, var blevet anholdt for at stjæle æbler.
En fange sagde: "Ham kender jeg fra Toulons fængsel for 20 år siden."
"Det er Jean Valjean." Jeg troede ham ikke.
Jeg gik selv hen for at se, og der var ingen tvivl.
Carnot er Valjean.
Om forladelse. Når jeg ser Dem, er det klart, De ikke er straffefange.
- Så nu tror De det ikke? - Nej. Jeg har jo selv set Valjean.
- Jeg må have været vanvittig. - Erkender han, at han er Valjean?
Nej. Han foregiver at være en tosse, der ikke fatter sigtelserne.
Valjean brød sit æresord. Det betyder fængsel på livstid.
- Hvornår kommer sagen for? - I morgen.
- Hvor længe varer den? - Ikke mere end en eftermiddag.
Jeg kom, så De kan afskedige mig og sagsøge mig for bagtalelse.
Jeg må overveje det.
Jeg var på vej hjem. Kom med, Javert.
De er en alvorsmand, men en mand af ære.
- Jeg ønsker, De bliver som præfekt. - Det er umuligt.
- De overdriver Deres brøde. - Nej. Jeg krænkede Dem.
Jeg fnøs ad Deres autoritet og bagtalte Dem af hævngerrighed.
Havde en underordnet gjort det over for mig, havde jeg knækket ham.
De må straffe mig. Ellers har mit liv været uden mening.
Så må De bebrejde mig, Javert. Jeg siger, De skal tilgive Dem selv.
Så må De klandre mig for den nåde. De forbliver præfekt.
- Henter De hende i dag? - Ja. I aften.
Er der noget galt?
Jeg vil gøre mit bedste for at blive bedre af hensyn til min pige.
Men skulle Han vælge at hente mig, vil De så tage Dem af Cosette?
Du og Cosette vil altid være i sikkerhed hos mig.
Det sværger jeg på.
Er det retsbygningen?
- Javel. - Tak.
- Må jeg gå ind? - Der er fuldt.
Der er proppet. Vi har to store sager.
- Jeg kan altså ikke komme ind? - Absolut ikke.
Medmindre monsieur er embedsmand.
Dem er der plads til ved siden af dommeren.
- Det er husets bedste pladser. - Jeg er borgmester i Vigau.
D'herrer bedes blive siddende.
Fangen skal blive stående ved skranken.
- Monsieur le président. - Det er os en ære.
- Fortsæt afhøringen. - Du udgiver dig for en simpel mand.
Så her er et simpelt spørgsmål: Er du, eller er du ikke Jean Valjean?
- For det første... - Svar på spørgsmålet.
De er ond! Det ville jeg sige, men jeg har glemt Deres navn.
Jeg er en mand, der... Hvad er det nu, man siger?
Jeg er en af dem, der ikke spiser hver dag.
Jeg er sulten. Nemlig.
Du er allerede fundet skyldig i krybskytteri.
- Besvar anklagerens spørgsmål. - Har han spurgt om noget?
Er du Jean Valjean?
De siger, jeg er fra Faverolles.
Det er dygtigt at fortælle mig, hvor jeg er fra. De ved mere end jeg.
- Mine forældre var vagabonder. - Monsieur le président...
På baggrund af tiltaltes snu opdigtede benægtelser -
- indkalder jeg vidnet Brevet.
Lad mig minde dig om, at dine ord kan tilintetgøre et menneskeliv.
- Du skal være aldeles sikker. - Min hukommelse er god.
- Det bedste, jeg ejer. - Tiltalte bedes rejse sig.
- Genkender du denne mand? - Jeg var først til at genkende ham.
- Pyt med det. Hvem er han? - Jean Valjean.
Vi sad i fængsel i 19 år.
Han ser ældre ud. Og dummere.
- Det er sikkert alderen. - Jeg indkalder fangen Lombard.
Tiltalte skal blive stående.
Jeg gentager: Et menneskeliv kan blive tilintetgjort af dit svar.
- Genkender du tiltalte? - Det kan jeg slet ikke undgå.
Vi var lænket til hinanden i fem år. Hvad stikker dig?
Kan du ikke sige goddag? Savner du mig?
Goddag...
Jeg kalder Bertin til vidneskranken.
Også dit svar kan tilintetgøre et menneske. Genkender du tiltalte?
Ja. Det er Valjean.
Monsieur le président, må jeg tiltale retten?
Ja... det må De.
Brevet. Lombard. Bertin. Se på mig.
Kan I genkende mig?
Jeg kan genkende dig, Brevet. Jeg kan se, du stadig er en stikker.
- Valjean? - Goddag, Brevet.
Og du, Lombard, se ikke på mit fine tøj. Se mig i øjnene.
Du kaldte dig selv "gudløs", ikke sandt?
Du har et ar på skulderen. Jeg gav dig det, da du ville slå mig ihjel.
- Det er dig. - Vis retten dit ar.
Bertin, på indersiden af din arm er der tatoveret "1789".
Vis det frem.
Jeg kender disse mænd, og de kender mig.
Jeg er den, De søger. Jeg er Jean Valjean.
Det er ham!
Jeg kender Dem som en venlig mand, men dette!
I fængslet var jeg lige så ondsindet og lumsk som dem og ikke venlig.
Kunne jeg blot tie og lade denne stakkel lide for mig...
Fortsæt blot sagen, men De vil se bevist, at jeg er Valjean.
Kom straks ind på mit kontor.
- De er tilbage, monsieur. - Jeg har ikke barnet endnu.
- Jeg kører snart. Hvordan går det? - Hendes hoste er meget værre.
Hun holder blot ud for at kunne se sin datter.
- Vent. - Det er til inspektør Javert.
Den skal afleveres personligt. Det er en særlig kendelse fra Arras.
Jeg vidste det.
Jeg vidste det. Jeg vidste det!
- De er kommet tilbage. - Fantine, hvis noget skulle...
Jeg drømte bare.
Om Dem og mig og Cosette.
Vi var til hendes konfirmation.
Hun var så smuk.
Men hun kunne ikke genkende mig, og jeg græd.
- Jeg kan ikke... - Jeg kommer ikke til at leve længe.
Vil De give hende den her?
Jeg har gemt den til hende.
Ja.
Vil De godt give hende den?
Hun kan bo hos Dem, ikke? De opfostrer hende, ikke?
- Jo, jeg skal nok opfostre hende. - Lov mig det.
Det lover jeg dig.
Han lyver så glimrende, ikke? Han har megen øvelse.
- Red mig. - Han kommer ikke efter dig.
- Monsieur le maire. - Han er ikke borgmester mere.
- Vi må tale sammen under fire øjne. - Højere. Hold op med at mumle.
Giv mig to dage til at hente hendes barn. Jeg vil betale hvad som helst.
Tror du, jeg er så dum? Du må have leet, da du tilgav mig.
Nej, du kan ikke hente ting til din hore. Tæven skal i fængsel.
Du får ikke din datter at se igen. Han kan ikke redde dig.
- Javert... - Dit kryb.
Rejs dig!
Det er en fornøjelse at se dig igen, Valjean.
Du har slået hende ihjel.
Hvor vil du flygte hen, Valjean?
Jeg finder dig.
- Hun angrede? Og fik fred med Gud? - Ja, monsieur.
- Er De straffefange? Er det sandt? - Ja.
- Hvor er inspektøren? - Derinde.
Har De dræbt ham?
Sikke en skam.
Slå så hårdt, at jeg får en bule.
- Hvor er han? - Han kørte for en halv time siden.
- Hvilken vej? - Mod syd.
Af sted, I to. Hvor mange penge har han med?
- Han tog ingen med. - Hvis mig bogen.
- Han har jo overført ejerskabet. - Til de ansatte.
Alt er delt op. Han beholdt intet selv.
Hurtigt.
Hurtigere! Driv dem frem!
Godmorgen, monsieur le maire.
Slæk ikke farten.
Kom så!
Det går for hurtigt!
Pas på!
Du er anholdt.
Hvem skrev horen til? Giv mig adressen.
Nå, der er du, din tøs. Hvorfor var du så længe om det?
- Den er tung. - Du indbringer ikke en sou.
Du kan i det mindste gøre rent. Jeg fylder din grådige lille mund.
Og jeg får bare næsvise svar. Se så at komme i gang.
Du skal tjene til føden. Hvad vil De?
- Jeg vil godt leje et værelse. - Det bliver 20 sous.
- Jeg betaler forud. - Udmærket, monsieur.
- Kæreste, du har glemt det, ikke? - Har jeg... glemt?
- Det hænder. Hvad har jeg glemt? - Det ordinære værelse er udlejet.
Vi har kun bryllupsværelset, og det koster desværre 40 sous.
- Ønsker De et måltid? - Brød og ost.
- Hvad strikker hun på? - Det er strømper til mine døtre.
- Er hun ikke Deres datter? - Hende der? Nej. Hvorfor?
- Interesserer hun Dem? - Muligvis.
- Hvad hedder hun? - Cosette.
- Hvad er de værd? Strømperne? - Det ved jeg ikke.
- Vel en 30 sous. - Jeg vil godt købe dem.
Jeg betaler for hendes tid. Hun skal lege.
- Det er 30 sous for hver strømpe. - Cosette, op med dig.
Cosette! Se så at komme ud.
Nu arbejder du for mig, og du kan hvile dig eller lege.
- Må jeg godt lege, madame? - Det hørte du jo. Leg så.
Måske vil monsieur have, at Cosette leger på hans skød?
- Går der en postvogn til Paris? - Den er kørt.
Den næste vogn til Paris kommer ved daggry.
- Kan De lide vores Cosette? - Jeg vil have hende med.
Jeg forguder det barn. Det er sandt. Jeg er ingen rig mand.
Jeg har betalt over 400 francs for hendes medicin.
Men jeg er så tankeløs. Jeg har kun et hjerte. Et stort hjerte.
- Har De betalt over 400 francs? - 500.
500. Godt. Jeg tager af sted med det samme.
Moderen bad os tage os af hende. Jeg kan ikke lade en fremmed...
- Hvor meget? - Det drejer sig ikke om penge.
Selv hvis De tilbød mig 1200 francs, kunne jeg ikke give hende til Dem.
Vel var mit liv en dans på roser, hvis jeg havde 1500 francs...
Nej, jeg kan ikke tage imod penge. Det er et spørgsmål om jura.
- Hvem, der har retten til barnet. - Sikke en lettelse.
Dette brev fra hendes mor giver mig bemyndigelse til at tage hende med.
Hurtigt, Cosette.
- Skal vi gå helt til Paris? - Ja. Er du træt?
- Nej, monsieur. - Du skal ikke kalde mig "monsieur".
- Folk tror bare, vi er fremmede. - Hvad skal jeg da kalde Dem?
- Hvad med "Papa"? - Jamen De er da ikke min far, vel?
Skal jeg bære dig?
Jeg kan nå grenene!
- Jeg er dronningen af Frankrig. - Det er nemlig rigtigt.
Du er dronningen, Cosette.
Gør jeres papirer klar til inspektion.
Vi må derind.
Gør jeres papirer klar til inspektion.
Hør efter, Cosette. Vent her. Det varer ikke så længe.
Du må ikke gå fra mig.
Du skal være stille. Jeg ser bare på muren.
- Skal vi klatre over muren? - Ja.
Er det i orden?
Papa! Du sagde, jeg skulle kalde dig Papa.
- Endnu intet. - Han kommer til fods.
Pigen ville forsinke ham.
Tja, Javert, De sagde, det var Valjean, og vi overhørte Dem.
Frem for at sige undskyld bad jeg præfekten forflytte Dem til Paris.
For at blive min næstkommanderende.
Jeg er beæret, monsieur. Tak.
I mellemtiden kan disse folk hjælpe Dem med at finde Valjean.
Så, Cosette, giv mig din dukke og kravl op på ryggen af mig.
Sæt foden her. Sådan. Et stort hop.
Stor pige.
- Jeg er bange, Papa. - Du skal ikke se ned.
- Selvfølgelig gør han ikke det. - Hvilket?
Tre af jer går rundt om muren. Se efter en smal sprække. Gå!
- Jeg forstår ikke... - Han kommer ikke denne vej.
- Hold vagt her. - Javel.
Duk dig.
Vi må over her.
Hold mund! Vil du slå os ihjel?
Undskyld, Cosette. Men vi er nødt til at være stille.
Det er det eneste sted, vi kan komme over. Vi må springe.
Valjean!
Tag min hånd.
- Hvad er der på den anden side? - Et kloster.
Jeg vækker ikke et hus fuldt af nonner for at undersøge deres senge.
Det er en streng orden. Nonnerne må slet ikke tale med mænd.
- De sagde, det var en kostskole. - Ja, for døtre af aristokratiet.
Jeg ved, han er derinde.
Hvem er du?
Nu sidder jeg i fælden, Lafitte.
Hvis De vil samle alle nonnerne og eleverne i kapellet.
- Så vil mine mænd undersøge stedet. - Vi er her for at tilbede Kristus.
En ransagning i klosteret eller skolen lader sig ikke gøre.
Jeg sagde til priorinden, at De er min bror og den ny gartner.
Tak. Kan du arrangere, at hun går i skole her? Jeg kan betale for det.
Hvem er hun?
Hun er forældreløs. Nu er hun sammen med mig.
TI ÅR EFTER
Hvor trist. Til næste år er det Cosettes tur.
- Trist at vie sit liv til Kristus? - En smuk nonne er et tragisk spild.
Cosette må blive her, men du kan se verden. Paris i al fald.
Er du ikke nysgerrig? Du har ikke været udenfor i... hvor mange år?
- Verden forandrer sig ikke. - Jo. Du burde se på den.
Du bliver overrasket.
- Hvad ser du på? - På folk, der går forbi.
Jeg vil ikke aflægge løfte, Papa. Jeg vil væk herfra.
Vi er jo i sikkerhed her. Her er alt, vi har brug for.
- Jeg kan arbejde og være nær dig. - Jamen, Papa...
Jeg vil tænke over det.
Vi er dybt taknemmelige, men min datters lykke betyder mest for mig.
Jeg er naturligvis skuffet, men også jeg vil gerne se hende lykkelig.
Tak. Vi rejser, så snart jeg har fundet en passende bolig.
Jeg tænkte på...
Kan De hjælpe mig med at finde en i et pænt kvarter?
- Hvordan kan de få råd til det? - Jeg havde penge, før vi kom.
Familiens penge, som skal være til at leve af.
- Bare de nu er sikker i Deres sag. - Det er jeg.
Se, Papa.
- Det varer ikke så længe. - Jeg venter, Papa.
Jeg er snart tilbage.
Har du penge?
Det er forbudt at strejke.
Kongen har forkyndt, at alt er en forbrydelse.
For to uger siden ødelagde politiet Égalité, arbejdernes avis.
Taleren der er leder af ABC Forbundet.
Den største og farligste af studentergrupperne.
De vil have kongen væk og valgret uden betingelser.
Jeg vil bare vide, hvem de er.
- Det er en forbrydelse at tale. - Marius Pontmercy.
Og at være fattig er den værste forbrydelse. Man dømmes for livet.
- Hold særligt øje med ham. - Regeringen tilgiver aldrig.
- Og den har intet arbejde til os! - Og derfor sulter vore børn.
Hvorfor er vi ude af stand til at redde dem, vi elsker?
- Kongen løj! - Vi fik løfte om stemmeret.
Har vi fået den? Hvor er den republik, vores fædre døde for?
Den er her, mine brødre. Den lever i vore hoveder.
Men allermest og allerbedst lever den i vore hjerter.
I vore hjerter er vi republikken!
Vi er republikken! Vi er republikken!
- Hvor har du været? - Jeg skulle have lidt frisk luft.
- Hvem er han? - Jeg ved det ikke. Han talte...
Lad os gå hjem.
Tak.
Dig igen? Du var ikke til messe. Ud af køen med dig.
- De vil ikke lade os stå her. - Lad ham bare. Vi har ekstra i dag.
- Hvordan går det, Gavroche? - Jo tak. Ingen er så smuk som du.
Du er en meget overbevisende løgnhals, Gavroche.
- Hvem er dine små venner? - Ikke venner, børn. Jeg fandt dem.
- Kan jeg ikke blive en god far? - Ikke uden en ordentlig frakke.
Min ven spørger, om du vil gå en tur i parken sammen med ham.
Kom med børnene i morgen, så får de også jakker.
- Han lader hende aldrig være alene. - Han er ikke far, men fangevogter.
- Af sted. Nu kommer de. - Skynd jer.
- Lad os gå hjem. - Kan vi gå en tur?
- Jeg er træt. Vil du læse for mig? - Gå hjem og læg dig, så går jeg.
- Alene? - Det må jo ske en dag.
- Hvorfor slapper du ikke af og... - Hold op med de narrestreger.
Er du obsternasig? Jeg er din far. Sæt dig så ind.
Det er torsdag, så madame Toussaint har lavet din yndlingsdessert.
Hvad med det, Cosette?
Fremmede kan være farlige.
- Var det alt? - Ja. Tak, Toussaint.
Det er du ikke. Du er ikke min far.
Du har aldrig sagt det før nu, hvor du blev så gal.
Det var første gang.
- Du har ret. - Er du min far?
Jeg lovede din mor at tage mig af dig. Du synes, jeg er pylrevorn...
- Men fremmede kan være farlige. - Jeg vil ikke høre den tale igen.
Jeg ved, der er noget beskæmmende. Det må være mig. Eller dig.
Måske er vi begge to en pinlig hemmelighed. Jeg må intet.
Jeg tror, du lyver. Hemmeligheden er, du vil have mig her konstant, -
- fordi du er ensom og ønsker, at jeg altid skal være alene.
Cosette...
Cosette.
Du har ret. Jeg er ikke far.
Jeg vil blot beskytte dig. Verden er ikke noget trygt sted.
Du er den eneste, jeg har, og...
... det her er den eneste måde, jeg kan finde ud af. Undskyld.
Det gør ikke noget.
- Kom og spis. - Jeg kommer snart.
- Godaften. - Godaften.
- Hvad hedder du? - Marius.
- Og du? - Cosette.
Cosette.
- Jeg har noget til dig. - Tak.
Cosette!
- Jeg kan varme din suppe. - Jeg kommer nu.
Jeg kommer i morgen aften. Udenfor.
Så ses vi i morgen.
Nogle våben?
- Måske går det alt for hurtigt. - Fremtiden har ingen tid at spilde.
Det her er jo ynkeligt. Vi har knap nok våben til os selv.
Så river vi gaderne op og kaster brosten.
Sten? De giver ikke igen med stokke.
- Nå? - De har to tønder krudt bagved.
Men pistolerne er en anden historie.
Ingen kan blive enige om, hvornår de skal slå til.
- Sandheden er, at de er bange. - De hvalpe synes uskadelige.
- Tak. - Og Marius?
Han er forelsket, men må gå til madteltet for at få hende at se.
- Hvem er faderen? - Han står bag velgørenheden.
Men jeg kunne kun få fat i hans navn: Lafitte.
- Kender De ham? - Næ.
- Skal vi spadsere en tur? - Ikke i aften, Papa.
Vi gik heller ikke i går. Du skal have din motion.
- Jeg er for træt. - Har du det godt?
Selvfølgelig. Jeg har min bog, og Toussaint er her jo.
Godnat, min ven.
Dit brev var smukt.
Det var så smukt.
- Fortæl mig alting. - Om hvad?
- Om dig selv. - Der er intet at fortælle.
Jeg er en almindelig pige, der lever et helt almindeligt liv.
Jeg voksede op i et kloster sammen med en masse andre piger.
Min far boede der også. Han er en meget god mand.
Jeg voksede op i hans kærlighed. Hans kærlighed var mit hjem.
Og så mødte jeg dig. Og du? Du er et geni, ikke sandt?
Et geni? Jeg er en fattig student, der ikke er spor klogere end andre.
Din tale var vidunderlig. Jeg trak slet ikke vejret imens -
- af angst for at gå glip af et ord.
- Har det været det samme denne uge? - De er kvalmende forelskede.
Hun sniger sig ud, og de er sammen til daggry. Selv når det regner.
Jeg fandt ingen våbenleverandør, men til gengæld en lungebetændelse.
- Og faderen ved intet? - Alt dette har skuffet mig fælt.
Jeg skal ikke have børn. Og da især ikke en datter.
Kan jeg få en ny opgave?
Måske kan jeg infiltrere nogle pæne anarkister med tag over hovedet.
Ja, jeg skal nok tage mig af det. Tag to dage fri, og kom så til mig.
Mange tak. Blot af nysgerrighed: Hvad agter De at gøre?
Du siger, at Lafitte er agtværdig og velhavende.
- Kirkegænger og kærlig far? - Bestemt. Alle taler om det.
Så bør han vide, at hans datter er blevet forført af en ekstremist.
- Monsieur. - Toussaint.
Lad maden være og kom herud i haven.
Der er besøg.
Inspektør Javert fra politiet.
- Kan De v... - Jeg venter.
- Hvem var det? - Det...
- Ja? - En gartner.
- Hvorfor skal jeg sige, du er væk? - Bare sig, jeg er væk i en uge.
Hvis han spørger til din fortid, så sig, du har hovedpine og gå.
- Du er bange. - Nej. Gå nu.
Prøv ikke at være nervøs. Det vil han kunne mærke.
Min far har bedt Toussaint sige, han lige er ude, når han er på rejse, -
- så ingen opdager, at vi to hjælpeløse kvinder er her alene.
- Hvornår kommer han tilbage? - Om en uge. Det er svært at sige.
Jeg efterlader ham et brev. Har De en kuvert?
Lafitte... Jeg kendte en Lafitte. Hvor kommer Deres familie fra?
- Herfra. Paris. - Paris?
Der er nok intet slægtskab.
Dette er til Deres far. Vær venlig selv at give ham det.
- Hvilket forfærdeligt menneske. - Hvad skal det betyde?
"Deres datter er blevet forført af en ekstremist, Marius Pontmercy."
- "Hun forråder Dem hver nat." - Jeg ved det ikke.
Lyv ikke! Har du givet dig hen til denne person? Er det sandt?
- Ja, slå mig bare. - Sig mig sandheden, Cosette.
Hvor vover du at forlange sandheden?
Hvorfor skræmmer en politimand dig fra vid og sans.
Hvem er han? Og du?
Du fatter det ikke. Du har tilintetgjort mig. Os.
Du har ret. Jeg fatter det ikke.
Hvordan kan jeg det, når du ikke vil sige sandheden? Hvem er du?
Jeg vil ikke lyve. Ja, jeg elsker Marius og skammer mig ikke over det.
Jeg har kun en stump bænk at være sammen med ham på, men den er min.
Det er mit liv. Er det det, der vil tilintetgøre os?
Vil du ikke nok fortælle, hvad det her går ud på, Papa?
Fortæl mig det. Hvad er det?
Vil du ikke nok? Hvad er det?
Jeg er straffefange.
Straffefange?
Da jeg var på din alder...
... var jeg ludfattig. Jeg sultede.
En dag stod jeg foran et vindue fuldt af brød.
Der var kun glasset mellem mig og at slippe for sulten.
Det var så nemt.
Så jeg knuste det og tog, hvad jeg ville have.
Så fangede de mig og lagde mig i lænker i næsten 20 år.
De gjorde ting ved mig.
Jeg kan ikke fortælle om det.
Og jeg foretog mig ting i fængslet. Forfærdelige ting.
Jeg blev et dyr.
De tog min værdighed fra mig.
De tog alt fra mig.
Hvor skal jeg være i morgen? Skal jeg tilbage til Café Musain?
Nej, ikke lige straks. Bland dig med folkemængden på pladsen.
Lafitte... Fandt du ud af noget om hans fortid?
Han er fra Vigau, hvor han boede med Cosette indtil for ti år siden.
Cosette? Du har ikke sagt, at hun hedder Cosette.
Her er ingen og intet.
- Han er hurtig. - Ja, han er.
Men han er til at finde.
- Har du set mine børn? - Ikke lige nu.
- Ikke nu. Aktionen skal planlægges. - Det er en revolution.
Vi kan ikke lade kongen give Lamarque en heltebegravelse.
- En time. Bare en time. - Det er ingen leg, Marius.
- I morgen skal du mene det. - Vi planlægger det, når jeg kommer.
Når de svin vil begrave Lamarque, begraver vi dem i stedet.
Skynd dig. Efter i morgen kan du elske hende som en fri mand.
Måske.
"Gå til Rue de L'Ouest 18."
Hvorfor?
Han må rejse, og jeg må tage med.
- Hans liv står på spil. - Hvordan?
Det er hemmeligt.
Jeg var forældreløs, og han reddede mit liv. Jeg kan ikke forlade ham.
- Jeg får dig aldrig at se igen. - Jeg taler med ham. Han vil forstå.
- Du kan tage med os til England. - England? Er du forrykt?
I morgen skal vi kæmpe og genskabe republikken. Jeg kan ikke stikke af.
Hvorfor skal I til England? Hvorfor lige nu?
Han tog sig af mig, og nu har han brug for mig.
Jeg forstår. Jeg forstår.
Du må ikke være nedbøjet, Marius.
Hvornår rejser du?
I morgen kan ingen rejse på grund af begravelsen.
Måske i overmorgen.
Jeg er her i morgen aften.
Lov mig højt og helligt, at du kommer.
Vi er klart i overtal. Der er 24.000 soldater i byen.
De kan forstærkes af 30.000 mere, men hvor skal vi sætte dem ind?
Det mest kritiske øjeblik er, når begravelsestoget passerer pladsen.
- Det er dér, de vil slå til. - Vi kæmper ikke for hver en tomme.
Vi omringer dem.
Det er skræmmende.
- Hvorfor er de så vrede? - Lamarque var en republikansk helt.
Hvorfor får han så en statsbegravelse?
Kongen forsøger at gøre ham til sin egen helt. Det er en krænkende løgn.
Og derfor er de vrede.
Leve republikken!
- Leve republikken! - Leve republikken!
- Lamarque er vores! - Kom så!
Lamarque er vores helt. Træk til!
Leve republikken!
Til barrikaderne!
Ned!
Deres oplysninger er guld værd...
...men tåberne i garden overhørte Dem.
- Hvorfor er De klædt sådan? - Jeg forfølger en farlig person.
Det kan blive min karrieres vigtigste arrestation.
- Hvem er det? - Det vil jeg helst ikke sige endnu.
- Vis mig, hvor De går hen? - Jeg krydser forsvarsværkerne her.
Der er jo mængder af barrikader. Vi har ikke styr på det område.
Situationen er under kontrol.
Så snart det er mørkt, går vi. Folk flygter i hundredevis.
Det er en ideel lejlighed. Cosette, jeg beder dig!
- Hvor slem er kampen? - Jeg gik den anden vej.
- Hvad siger man? - Ingen ved, hvad der sker.
Alle siger noget nyt.
- Mange kommer til at dø i nat. - Er det for farligt at vente?
- Er han på barrikaderne? - Jeg lovede at vente.
- Jeg er nødt til at vente. - Smerter det så meget?
Du synes, jeg er et fjollet pigebarn, og han blot en fremmed.
Men sådan føler jeg det ikke.
Jeg forstår dig, min ven.
Dine papirer.
Godt.
Marius, ikke i aften.
En time. Jeg er kun væk en time.
Marius...
Politiet er til for at beskytte dig mod forbrydere som det kryb dér.
- Er Valjean her? Alene? - Jeg siger intet.
Ved du, hvem det er, du beskytter? En gemen tyveknægt.
- Jeg ved godt, hvem han er. - Og ved du, at du er en bastard?
Og at din mor var luder?
Giv mig den, Cosette. Du er lovbryder.
Hvem er De?
- Hvem er De? - Inspektør Javert. Overgiv jer...
Overgive? Du skal stilles for folkets domstol.
På barrikaderne?
Din tåbe. Jeres revolution er chanceløs.
Hvis vi dør, dør du med os.
Farvel, Marius.
Jeg elsker dig, Cosette.
Kom så!
Han kom for at tage afsked. Han elsker mig, Papa.
Han elsker mig.
Følg hende til vores gamle hjem. Det skal nok gå.
Skyd frit.
Så er vi altså her. Jeg havde ret.
Kender du ham? Så snart vi har en kugle tilovers, skyder vi ham.
Hvad laver De her? Hvor er Cosette?
Hun venter på dig i huset, hvor I forelskede jer. Gå hen til hende.
- Det kan jeg ikke. Ikke nu. - Hun er din fremtid.
Vinder vi ikke her, har ingen en fremtid.
Du har kærligheden. Det er den eneste fremtid, Gud giver os.
Gå nu.
- Gavroche, kom tilbage! - Jeg skal have kugler.
Se at komme tilbage!
- Kom tilbage! - Gavroche!
Papa! Papa!
- Lad os gøre det nu. - Er du stolt af dit værk?
Lad mig gøre det.
Skyd ham ude i gyden. Vi vil ikke have hans blod herinde.
En kniv, ja, det er mere passende.
Hvorfor lod De mig ikke være?
- Jeg er intet, ingen. - Men det lykkedes dig at slå mig.
- Jeg prøver ikke. Jeg ønsker fred. - Så få det overstået.
Den vej. Gennem porten.
- Jeg skal altså skydes i ryggen? - Jeg slipper Dem fri. Skynd Dem.
De andre viser ingen nåde. Gå så.
Du burde slå mig ihjel. Jeg helmer ikke.
Forstår du det? Du slipper ikke for mig.
Du burde gøre en ende på det.
Slå mig ihjel.
De er død, Javert.
Tilbage!
Overgiv!
Overgiv jer eller dø!
Stå her.
I derinde, kontrollér den dør.
Kom så. Spring.
Leve republikken!
- Leve republikken! - Denne vej, drenge.
Leve republikken!
- Læg an. - Leve republikken!
Leve republikken!
Fyr!
I to undersøger taget.
Få fat i nogle lygter.
- Denne vej. - Han går nedad mod floden.
Rolig nu.
Kom, du er nødt til at hjælpe mig.
Skub. Skub!
Er han i live?
Forsigtig.
- Han må tilses af en læge. - Så han er klar til henrettelsen?
De ved, der kommer amnesti. Det er mig, De vil have. Anhold mig.
Lad ham slippe.
- Er det alt, hvad du går op i? - De har jo fanget mig.
Lad ham tage knægten hen, hvor han vil, og kom så tilbage med ham.
- Marius... - Han overlever.
Toussaint, find en læge.
Tag penge med. Lov ham, hvad han forlanger. Gå så!
Jeg lovede at give dig den her.
Den tilhørte din mor.
Hun var en god kvinde. Jeg elskede hende, Cosette.
- Nej... - Pas på ham, og lev lykkeligt.
Jeg har en aftale og er nødt til at gå.
Lov mig at være lykkelig.
Det her er rigtigt, min ven. Jeg stjal noget.
Jeg stjal lykken ved at være sammen med dig og betaler gerne for det.
Gå hen til ham. Han er dit liv nu.
Kom her med ham.
Denne note til præfekten forklarer, hvad jeg har gjort ved fangen.
Sørg for, at han ser den inden morgenmaden.
Jeg er glad for, at jeg fik tid for mig selv.
Jeg måtte tænke over, hvad du har fortjent.
Du er et vanskeligt problem.
Gå hen til kanten.
- Hvorfor skal jeg ikke i fængsel? - Gør, som jeg siger.
Jeg har givet en ordre. Adlyd den.
- Hvorfor slog du mig ikke ihjel? - Det har jeg ingen ret til.
- Men du hader mig jo. - Jeg hader Dem ikke.
Jeg føler intet.
Du vil vel ikke tilbage til stenbruddene, vel?
Så er vi for en gangs skyld enige.
Jeg sparer dig for et liv i fængsel, Jean Valjean.
Det er en skam, at reglerne ikke tillader mig at vise nåde.
Jeg har forsøgt at leve mit liv uden at bryde en eneste regel.
Du er fri.